Какво? Изведнъж... изгубих сили.
Не... И зрението ми се замъглява...
Нима времето ми е изтекло?
Очаквах този момент да дойде,
но защо точно сега?
Трябва да отида.
Да отиде? Почакай. Екипът на Бучелати имаше цел.
Босът сигурно иска да знае
накъде е тръгнал.
Извинете, искате ли да ви помогна?
Ако нямате нищо против, разбира се.
Какво? Още ли си тук?
Добре съм. Върви си по пътя.
Може би не бива да говоря така,
но сигурно ще ви е трудно да пресечете сам.
Нямам против да ви преведа.
Ако нямате против, разбира се.
Прав си. Може би не е лоша идея.
Докъде искате да стигнете?
Само до входа на Колизеума.
До входа на Колизеума, значи?
Развей гангстерския флаг на революцията
дори това да е против божията съдба.
НЕВЕРОЯТНИТЕ ПРИКЛЮЧЕНИЯ НА ДЖО-ДЖО: ВЯТЪР ОТ ЗЛАТО
Удави в гняв чувствата на страх, от онзи ден се кълна на дявола
гръб да обърна аз.
Дали отмъщението слага край? Бъдещето попитай.
Онез', които отхвърлят начина си на живот,
остават посипани в злато.
Именно, око за око,
а за предателя - реквием!
Отчаянието ти маха с ръка да се изправиш сам срещу света.
Да не ти пука, за милост тук място няма!
Когато тялото ти погине,
и молитвите ти ли изчезват също?
О, не! Това е началото на Вятър от злато...
Епизодио 33 "Неговото име е Дяволо"
Няма време. Искам само да пресека.
Внимавайте!
Тъп пияндурник! - Добре ли сте? Къде гледахте?
Какво? Защо ръцете му са студени?
Благодаря. Това е ограждение?
В него ли съм се спънал?
Нима Бучелати е ослепял?
Не обърна внимание и на клаксона, като тръгна да пресича.
Да не би да е и оглушал?
Раната на гърлото ти...
Наранил си се по време на схватката одеве?
Всъщност изглежда, че е от сутринта или от снощи.
Спряла е да кърви. На странно място си се порязал.
Вижда ме отлично.
Под яката ми е, но той вижда
раната, която Ризото ми остави.
О, вдигнал си ми обувката.
Благодаря, оценявам го.
Е, ще тръгваме ли?
Добре, да пресичаме.
Чува ме.
И все пак поведението му не се обяснява с травмите от боя.
Какво става?
Това е Гуидо Миста! По дяволите, много се отнесох.
Разбира се, че и той ще се появи.
Какво има? Още не сме пресекли.
Не, такова...
Извинявайте, раната на врата ми почна малко да кърви.
Идва към нас!
Извинявай, но бързам. Трябва да пресека.
Не! Не ставай!
Тоест, идва друга кола.
Като мине, ще пресечем.
Не, тя е от другата страна. Можем да пресечем.
Хайде, ще ме преведеш ли? - Не... Миста идва!
Ще се наложи да го убия
още тук и сега!
Какъв ли беше този звук?
Какви ги вършиш? Какво те прихвана?
Защо ми звъни в такъв момент? Ще ме разкрият!
Ти си...
Сигурно се шегуваш! Защо ми звъниш точно сега?
Да ме разкрие ли искаш?
Триш! Не излизай все още.
Опасността не е преминала. Върни се в костенурката.
Ти не разбираш. Той е тук!
Пак ме обхвана онова чувство.
Същото, което усетих в Сардиния.
Кой си ти?
Пред мен стои...
Ти си...
Триш!
Усещам го, той е наблизо.
Босът е някъде тук! - Наблизо?
Знаеш ли къде точно? - Появи се от нищото,
но не знам къде е.
Слава богу. Жива и здрава си.
Браво. Справи се отлично.
Затова си най-доверения ми подчинен.
Запази спокойствие. Бучелати гледа право в теб,
но всъщност не може да те види.
В какъв смисъл?
Не знам как да го обясня, но Бучелати вече е мъртвец.
Сърцето му е спряло, почти не диша,
ослепял е и е спукал тъпанчетата си по време на боя със Секо.
Той в момента вижда само очертанията на твоята душа, Допьо.
И чува нейната енергия.
Той не забелязва предмети като ограждения,
а в колите вижда само душите на шофьорите.
Какво има, Триш? Случило ли се е нещо?
Душите с дъщеря ми носят сходен аромат.
Тази част ти дадох сега.
Бучелати вижда формата на дъщеря ми!
Нека те заведе!
Остави Бучелати да те отведе там, накъдето е тръгнал.
Триш?
Извинявай, просто съм уморена.
Но важното е, че ти си добре.
Да... Това настрана, нямаше ли наблизо едно момче?
Видях го да хуква нанякъде, явно е бързал.
По-важното сега, Бучелати, е да отидем на уреченото място.
Права си. Извинявай, но би ли ми подала ръка?
Почти са ме напуснали силите.
Да, разбира се.
Станд - Кинг Кримзън Носител - Дяволо
Триш, в предградията на Неапол
имам малка къща.
Когато всичко приключи,
ако нямаш къде да отидеш, можеш да живееш там.
Наблизо има училище и страхотен ресторант.
Плажът също е близо.
Не си видяла нищо добро,
но все още можеш да започнеш нов живот и да му се насладиш.
Благодаря, но сега по-добре ми кажи накъде да вървя.
Нагоре по стълбите. - По стълбите?
Не се обръщай, Допьо!
Прави се сякаш нищо не си забелязал.
Тук има някого. Някой те наблюдава отгоре, зад една от колоните.
Явно е трябвало да се срещне с някого.
Само че с кого? Никой не ми идва наум.
Бос, откъде знаете, че там има някого?
Пък и ако не се обърна и не погледна, няма да го разпозная.
Погледни в очите на Бучелати и ще го видиш. Отразява се в тях.
Не мърдайте! Останете където сте.
Една крачка на стълбите, и уговорката ни отпада!
Прав сте! Някой се крие зад една от колоните!
Казвам се Бруно Бучелати.
Дойдох тук, защото повярвах на думите ти, че знаеш начин
да победим боса.
Знам. Но първо ми кажи кой е човекът до теб?
Нямам никакви данни за него.
И не би трябвало да имаш такива! Триш не е от организацията,
срещнах я едва преди няколко дни.
Но както сам виждаш, тя е една от нас.
Триш? Звучи ми като женско име.
Звучало му? - Прецакани сме! Ще ни разкрие, бос!
Успокой се и повтаряй след мен:
"Какво лошо има в това, че съм момиче?"
Така му кажи, Допьо!
Какво лошо има в това, че съм момиче?
Май зададох неуместен въпрос. Не се вижда добре в тъмното.
Тя има ли Станд? - Разбира се, че има!
Достатъчно въпроси! Искам да знам кой си?
Да преминаваме към работа!
Не, все още не. Искам да видя Станда ѝ.
Триш! Без резки движения.
Нямам данни за теб, но ще ти се доверя, ако ми покажеш Станда си.
Бос! - Кой е този? Има боен опит.
Даже предвижда радиуса на Стандовете.
Кой може да бъде? Нямам никаква идея.
Е? Покажи ми го!
Бавно, сякаш си вдигаш полата.
Това е... Не може да бъде! Защо е у него?
Тази стрела... Няма съмнение, тя е от онези в Египет!
Що за зловещо убийствено намерение? Сякаш е насочила нож към сърцето ми.
Това чувство ми е познато.
Нима...
Не... Вярно. Мога да се сетя за един човек.
Онзи, който използва стрелата, за да ме проследи!
Това е той!
В Египет открих стрелите, които пробуждат Стандовете.
Още от пръв поглед разбрах, че в тях е скрита неведома сила.
Една старица на име Еня с две десни ръце
поиска да купи част от стрелите в замяна на това как се използват.
Сметнах, че една ще ми е достатъчна
и продадох останалите пет за прилична сума пари.
Онази старица ми каза нещо чудновато.
Стрелата избирала хора и ги привличала към себе си като магнит.
След битката с Дио през 90-те
със стария ми приятел Джотаро Куджо
се бяхме заели да търсим стрелите, които пробуждат Стандовете.
Научихме за млад мъж, който ги бил изкопал,
и се разделихме, за да го открием по-бързо.
Джотаро замина за Америка и Азия.
А аз за Европа и Африка.
Успях да разбера, че една от стрелите била в регион в Италия,
където наркотърговията внезапно разцъфтяла.
Проучих един особен район, в който престъпността
и смъртността, свързана с наркотици, се бе увеличила двайсеткратно.
Знаех, че най-накрая съм намерил следа.
Само че...
Само за няколко години организацията ми бе безупречна.
Подчинените ми се кълняха във вярност.
Имах свои хора във всички слоеве на обществото.
Бързо получих информация, че някой се опитва да ме разкрие.
Трябваше да се разправя с наглеца лично.
Така е най-надеждно. Бях взел решението.
Тогава допуснах две големи грешки.
Първата беше, че престъпната му организация беше напълно изградена.
Връзки, правителството, пресата - бях отритнат от самото общество.
А втората ми огромна грешка...
Сребърна Колесница!
Ще ти кажа, тъй като ще умреш.
Даже не можех и да си представя, че човекът,
който бе открил стрелите, ще има толкова зловеща сила!
Онези, видели Кинг Кримзън...
Ти умееш да...
прескачаш през времето... - Вече не са на този свят.
Няма ли надежда?
Убеден съм, че го убих!
Някой, от когото се избавих отдавна, да се появи отново със стрела...
Бучелати! Човекът до теб е...
Какво? Бучелати! Къде се дяна човекът до теб?
Изчезна! Не може да бъде!
Къде се дяна? Къде се дяна онзи, с когото дойде?
Триш! - Питам те кой беше човекът до теб!
Дори не забелязах кога е паднал, а едно парче се е изтъркаляло зад мен.
Не... Тези номера...
Времето току-що прескочи! Както стана във Венеция!
Качихме стълбите, преди да го осъзнаем!
Няма да успеем! Човекът в Колизеума е влязъл в обсега на боса!
Това е изпитание.
Приех го, за да победя миналото си.
Човек израства, когато съумее да надвие по-слабото си аз.
Не си ли съгласен,
Жан-Пиер Полнареф?
Ти си...
Дяволо!
Колкото и да разкъсвам миналото,
то пак изпълзява навън като червей изпод камък.
Изненадан съм. Нищо чудно, че не се сетих кой ми се опълчва.
Как се озова тук? - Но в крайна сметка няма значение
как си оцелял, след като разпилях останките ти в морето.
По-важното, Полнареф,
е какво си искал да разкажеш на екипа на Бучелати.
Не смей да стъпваш на стълбите! Аз съм горе, а ти - долу!
Защо не се биеш сам, Полнареф?
Паднал си духом? Или вече не си способен физически?
За какво ще ползваш стрелата?
Това е невъзможно. Сигурен съм, че долу стоеше дете.
Дяволо... Кога се добра толкова близо до мен?
Ти стоиш под мен, Полнареф!
Докато си долу в ада,
няма да има значение защо ти е била нужна стрелата!
Там! Сребърна Колесница!
Виждам, че силата на Станда ти не е изгубила мощта си.
Взел си си бележка
и по капките кръв разбираш кога времето е прескочило.
Разбирам. Броят им ти подсказа отговора.
Навремеността ти също е гениална.
Ако бях по-близо, нямаше да се размина толкова леко.
Ама че работа! Не е за вярване, че Дяволо стигна пръв дотук.
Няма да имам друга възможност. Но на всяка цена...
Трябва да браня надеждата!
Вече си в обсега ми! Този път няма да избягаш!
Кинг Кримзън!
Сега, когато времето отново почне да тече,
няма да виждаш капките кръв на коленете си.
Току-що надвих по-слабото си аз от миналото!
На ти! Времето започва да тече отново!
Какво е това? Стрелата прониза Станда?
Не знам какво става, но ти си мъртвец!
Какво прави стрелата с Колесницата?
В това сияние е заключена сила!
Време, продължи!
Невъзможно! Какво направи?
Нима стрелата не умее само да извлича силите Станд у човека?
Рискувах само и само стрелата да не попадне в ръцете на Дяволо.
Не исках да му го показвам,
но вече нямам сили да управлявам напълно мощта ѝ.
Няма да избягаш!
Тази стрела е нашата надежда.
И онзи, който напълно овладее силата ѝ, ще подчини целия свят.
Случи се отново! Времето пак прескочи!
Триш! Къде е босът?
Прекарал си години в разкриването на някаква невероятна тайна за стрелата.
Изглежда, си имал много свободно време, Полнареф.
Но за твое съжаление сега стрелата е у мен!
Сърцето ти спря, изглежда.
Но изживяният от теб живот не е бил напразен.
Жан-Пиер Полнареф,
не можеш и да си представиш колко много направи за моя успех.
Джорно! Виж, там е Бучелати!
Изглежда ранен! Бучелати!
Внимавайте! Босът е някъде наблизо.
Дойдоха ли?
Какво?
Кой си ти?
Откога си там?
Превод и субтитри ГЕОРГИ ГИНЕВ
Следва: "Безмълвен реквием, част 1"